Kommer du her ofte? Alene?
Hvad vil du have at drikke, mor? Whisky, vodka?
Det er det for tidligt til. Jeg tager en Cinzano.
Fint. En Cinzano.
Og en vodka. Sågerne, herre.
Keder du dig ikke? Nej da.
Den parisiske elite er fascinerende.
Sikke en duft. Dufte er som minder.
Personen forsvinder, men mindet forbliver.
Mor.
Mor, far.
Jeg er faret vild.
Jeg er bange.
Hvorfor græder du? Jeg græder ikke.
Kom ind.
Jeg er lidt bange.
Åbn hegnet og kom ind.
Du er helt i hvidt.
Jeg for vild da jeg fulgte efter den store sorte hund med det revne øre.
Er du stadig bange?
Bor du her? Ja.
Du kan sove her. Bliver du så hos mig?
Ja, jeg bliver hos dig.
Hvad er der? Jeg har skåret mig. Læg dig og sov.
Jeg vil bede. Der hænger krucifikser.
De er døde. Bare rolig. Luk øjnene.
Uden at bede? Ja.
Hvor er du smuk, sådan helt i hvidt.
Vågn op. Men det er stadig mørkt.
Din mor er bekymret. Skynd dig.
Får jeg et kys?
Skynd dig væk. Kom ikke tilbage. Kom tilbage og åbn hegnet.
Jeg kommer tilbage. Jeg elsker dig.
Kan du lide den? Jeg ved det ikke.
Jeg leder efter noget.
Det landskab. Bag flasken.
Frederic, mit glas er tomt.
Undskyld, mor. Jeg forsømmer mine pligter som søn.
Skænk mig en portvin, denne gang.
Frederic, jeg venter. Undskyld.
Den plakat... Hvad synes du om den?
Den er meget flot. Ja, ikke? Man kan mærke det.
Det landskab.
De ruiner man kan se der, hvor er de henne?
Aner det ikke.
Flot sted. En af mine fotografer har opdaget det.
Mit glas er også tomt.
Ruinerne, det landskab. De er ligesom en del af min barndom.
Det er som om jeg har været der.
Lad mig være. Jeg prøver at huske noget.
Det er flot. Lade mig i stikken for en ruin.
Godt.
Den der har taget billederne... Hvilke billeder?
Af ruinerne på plakaten. Er han her?
Det er en kvinde og hun er lige gået.
Må jeg få hendes adresse? Selvfølgelig.
Er det virkelig nødvendigt, Frederic? Det er vigitgt for mig.
Kom lige med. Undskyld os et øjeblik.
Sig mig en gang, mor. Ja?
Havd synes du om plakaten for parfumen?
Ikke dårlig.
Din jakke er helt beskidt.
Det landskab.
Som er blevet brugt som baggrund til plakaten.
Minder det dig ikke om noget?
Hvorfor det? Skal det det?
Det er som om jeg kender det.
Landskaber forårsager ofte en déjà vufornemmelse.
Du ser skidt ud.
Når jeg kigger på de ruiner...
kommer der minder og billeder tilbage...
fra min barndom.
Der var en bro, tror jeg.
Kan du virkelig ikke huske noget?
Nej, virkelig ikke. Jeg kender ikke dette sted.
Det er en meget vellykket aften. Du lytter ikke til mig.
Jeg taler om noget som er meget vigtigt for mig.
Du ved meget udmærket at da far døde...
mistede jeg en del af min barndom.
Jeg har glemt det.
Og på grund af den plakat...
dukker der visse billeder op igen.
Af nogen.
En ung pige.
Jeg har ofte nok fortalt dig om din fortid.
Der har ikke været nogen ung pige.
Vær rar at gå med tilbage til salonen. Jeg fryser.
Skal jeg fortsætte eller holde min mund?
Vær sød at fortsætte. Det er meget underholdende.
Jeg ser mig selv som lille dreng...
i ruinerne med en ung pige.
Hun var meget smuk.
Og helt klædt i hvidt.
Jeg sov ved siden af hende hele natten.
Vi var forelskede som tolvårige er.
Du lytter ikke.
Tro mig, sådan en begivenhed ville jeg helt sikkert kunne huske.
Jeg tager over til ruinerne.
Ved du stadig hvor de er? Ikke endnu.
Fotografen vil fortælle mig det.
Hvem ved er den unge pige der stadig.
Pigen fra din drøm?
Jeg tror ikke at det bare var en drøm.
Pas på, mit barn. For hvad, mor?
Det ved jeg ikke. For natten.
Lidt mere til højre.
Hallo.
Har du tid et øjeblik? Selvfølgelig. Kom ind.
Har vi ikke mødt hinanden før?
Åh jo. Nu kan jeg huske det igen.
Til festen. Det er rigtigt.
Jeg kommer lige om lidt. Hallo.
Er han min nye partner?
Nej, vi er færdige for i dag. Du må gerne gå.
Tag plads. Tak.
Hvad kan jeg gøre for dig?
Du har solgt et billede med ruiner på, til en plakat.
Til en plakat? Ja, det kan jeg huske.
Har du en kopi?
Det tror jeg. Vent lige.
Det her?
Ja, det er det.
Hvad hedder det sted? Hvor er det?
Jeg kan ikke fortælle dig noget. Hvorfor ikke?
Jeg har fået mange penge for at glemme det sted.
Jeg kan huske det sted fra min barndom.
Jeg ville gerne se det igen.
Der er ingen grund til at skjule det for mig.
Undskyld. Jeg har fået penge for at tie stille.
Måske må du ikke finde ud af det.
Det er latterligt. Hvem har betalt dig?
Nå ja. Selvfølgelig. Det må du ikke fortælle.
Lige et øjeblik. Jeg har en aftale. Jeg skal skifte tøj.
Hvor har jeg nu lagt kjolen?
Jeg kan godt lide dig. Kom lidt tættere på.
I nat, i akvariet.
Jeg skal finde ud af for dig hvor ruinerne er.
Akvariet har lukket om natten.
Ikke for en pressefotograf. Jeg har en fotosession der.
Kom ved midnat.
Frøken? Må jeg låne Deres lommelygte?
Har De mistet noget?
Tak.
Goddag, Frederic.
Hvordan ved du hvad jeg hedder?
Jeg var den pige. Kan du ikke huske det mere?
Du var omkring tolv år.
Ude på landet, ved ruinerne.
Du ligner hende ikke. Gør det noget?
Jeg ved det ikke.
Hvorfor er du her i aften?
Det er mere end tyve år siden.
Det er rigtigt.
Lige før troede jeg, jeg så dig som du var for tyve år siden.
Kom, denne nat er vores.
Sig mig engang.
For tyve år siden gav en dreng dig sit stykke legetøj.
Hvad var det for noget legetøj?
Jeg har aldrig nogensinde troet på din historie.
Jeg ved ikke hvem I arbejder for...
og hvorfor I holder hende skjult for mig.
Men bare sig til din opdragsgiver at jeg ikke giver op.
De ville myrde mig. Hvad?
Du er drivvåd.
De ville myrde mig. Skift tøj. Du er stivfrossen.
Jeg har set hende. Død.
Myrdet.
Hvem? Fotografen.
Hun stod og ventede på mig.
De har altså myrdet hende.
Fuldstændig sindssygt.
Kun fordi hun ville sige mig navnet på ruinerne.
Jeg var alene med hendes lig.
Jeg flygtede. Ellers ville du nok have fået skylden.
En flagermus. En kæmpe flagermus.
Et monster i en gravkiste.
Hvad siger du?
Hun eksisterer.
Jeg har set hende.
Eller... Eller også er jeg gal.
Tag det roligt. Klæd dig om, derefter lytter jeg til dig.
Han er tilbage. Han virker sindssyg. Skynd dig og kom.
Hun var der.
Hendes hvide skikkelse.
Det var den samme pige.
Hun havde ikke forandret sig.
Jeg forstår det ikke. Jeg kan ikke følge dig.
De prøvede at forhindre mig i at finde stedet og pigen.
Hvem taler du om, og om hvad?
Ruinerne. Ruinerne på billedet.
De er knyttet til min barndom. Jeg vil finde dem.
Derfor har de slået hende ihjel.
Hvem? Hvor?
Jeg har gjort alt hvad der stod i min magt...
for at give dig den barndom som du mistede med din fars død.
Sammen har vi skridt for skridt bygget det op.
Desværre har jeg aldrig kunnet genkende mig...
i barndommen sådan som du beskriver den.
Det er årsagen til alle dine kvaler og alle dine vrangforestillinger.
Som den unge pige for eksempel.
Jeg så hende i nat.
Hun kaldte på mig og lokkede mig, som om hun havde brug for min hjælp.
Det er dig som har brug for hjælp. Fra en god læge.
Du vil have mig til at tro, at jeg er gal.
Jeg ønsker blot du besøger min læge.
Stop.
Ellers slår jeg alt i småstykker.
Indtil jeg har fundet den pige og de ruiner...
sætter jeg ikke en fod mere i dette hus.
Du ser på mig...
som om du virkelig kan se mig.
Hvis du virkelig ikke eksisterer...
ved jeg at jeg er gal.
Virkelig gal.
Jeg føler mig fuldstændig spærret inde.
Mit hoved.
Min hukommelse.
Og du som står foran mig.
Selv hvis jeg lukker mine øjne.
Jeg be'r dig, eksisterer du virkelig...
hvis du er i live et eller andet sted, hvis jeg kan finde dig igen...
hvis du er mere end et billede fra min barndoms drømme...
så tal til mig. Sig at du kan høre mig.
Jeg vil finde det sted, hvor du er fanget.
Jeg elsker dig.
Er De blevet rolig? Godt.
Vi vil give Dem en lille række elektrochok.
Vær ikke bange. Lede svin.
Hvem har betalt Dem? Svin.
Rolig. Jeg bruger gode gammeldags metoder, som har hævdet sig selv.
De er i sikre hænder. I meget sikre hænder.
Sauveterre Slot.
Perron ni.
Pas på dørene. Toget afgår snart.
Frederic, jeg er her for at afholde dig fra at frigive den kvinde...
som har bibragt din far og mig så megen smerte.
Du og din far og jeg boede her i nærheden.
Men du vidste ikke at hun også boede hos os.
Hun var spærret inde.
Fra hun var seksten var hun for evigt gemt væk.
Men om natten slap hun ofte væk.
En aften mødte du hende i ruinerne.
Jeg vidste det.
Du har løjet over for mig.
Jeg vidste at det møde var ægte. At hun var ægte.
Som en vampyr, som en levende død.
Vampyrisme er en forfærdelig lidelse.
Pigen har smittet andre. Familiemedlemmer og venner af os.
Jeg måtte fortælle borgmesteren min hemmelighed...
især efter din fars død.
Men det var allerede for sent.
Endnu fire piger var forvandlet til monstre.
Når natten faldt på over markerne...
slog de alle ihjel, som kom i nærheden af ruinerne.
Sommetider hørte vi i det fjerne deres ofre skrige.
Lille Jennifer tog dem med ind på slottet...
og ledte dem til deres forfærdelige skæbne.
En dag tog jeg al mit mod til mig.
Jeg forsøgte at slå hende ihjel.
Jeg gennemborede hendes hjerte med en pæl.
Men jeg måtte også skille hendes hoved fra kroppen...
og det havde jeg ikke mod nok til.
Så spærrede jeg hende inde i denne ruin.
Levende.
Fanget for evigt.
Vi kunne ikke få os selv til at slå de fire piger ihjel.
Vampyrer må om dagen hvile i deres grav.
Vi flyttede dem til forladte fangekældre i Paris.
De levede stadig, Men de kunne ikke slippe væk.
Det var dig som befriede dem.
En vampyr?
Hun er altså stadig i live?
Vi gør det af med dem, før denne forbandelse spreder sig.
For kort tid siden, tidligt om morgenen...
vendte de tilbage til deres hus.
Vi har haft modet til at slå dem ihjel.
Hav du også modet til at slå monsteret i fangekælderen ihjel...
som du næsten har vakt til live igen.
Vampyrerne vil om dagen blive udenfor.
I aften brænder vi dem.
Bring os i aften Jennifers hoved.
Af sted.
Hun har slået din far ihjel.
Sæt ild til.
Smid ligene på.
Kom med.
Lad os gå.
Vi må glemme alt. Senere.
Gå du bare.
Jeg vil blive her alene.
Du er den lille dreng som gav mig sit legetøj.
Jeg har set dig i mange år uden at jeg kunne sige noget til dig..
Jeg kunne først komme til syne for dig, når du kunne huske mig.
Den gamle kvinde har gemt alt hvad der mindede om mig heri.
Hele mit liv indtil jeg fyldte seksten er her.
I min kiste har jeg igen og igen læst denne bog.
Før det lykkedes mig fysisk at gå ud...
lærte jeg at kigge rundt udenfor.
Jeg læste denne bog uden at gå ud af min kiste.
Jeg har aldrig virkelig været på denne strand.
Jeg har kun set den fra min kiste.
Jeg har drømt om at løbe over denne strand. Nu er den vores.
Det ønske har jeg haft i tyve år.
Se, jeg er fri.
Musik.
Se de messingblæsere og deres skøre dirigent.
De ødelægger alt.
Lyt.
Som ånd kom jeg her også.
Da den dreng lukkede lågen, vidste han ikke at han spærrede mig inde.
Jeg så hvordan mit efterladte legetøj rustede væk.
Det ville jeg som det første lede efter, når jeg var fri, tænkte jeg.
Tidevandet vil føre os med, ud i oceanet.
Til en ubeboet ø.
De vil aldrig finde os.
Det hedder Sandøen.
Kom.
Vi vil lokke rige søfolk på land.
Nu er du ligesom mig. Jeg begynder først nu at leve.